![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (en) Philip Morris Glass ![]() 31 gener 1937 ![]() Baltimore (Maryland) ![]() |
Religió | Budisme i judaisme ![]() |
Formació | Juilliard School (1956–1959) Universitat de Chicago - filosofia, matemàtiques (1952–) Fontainebleau Schools Peabody Institute ![]() |
Activitat | |
Ocupació | compositor, llibretista, compositor de bandes sonores, pianista, actor secundari ![]() |
Activitat | 1964 ![]() |
Membre de | |
Gènere | Òpera, simfonia, Dixieland i música minimalista ![]() |
Professors | Nadia Boulanger, Vincent Persichetti, William Bergsma i Darius Milhaud ![]() |
Alumnes | Antonio Pinto ![]() |
Instrument | Piano, baix i bateria ![]() |
Segell discogràfic | Virgin Records ![]() |
Obra | |
Obres destacables
| |
Família | |
Cònjuge | JoAnne Akalaitis ![]() |
Fills | Juliet Glass, Marlowe Glass ![]() |
Premis | |
Lloc web | philipglass.com ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Philip Glass (Baltimore, Maryland, 31 de gener de 1937) és un compositor estatunidenc de música minimalista.
De petit va estudiar flauta al conservatori Peabody i més endavant va anar a l'escola de música Julliard, on va començar a tocar quasi exclusivament el piano.[1]
Després d'estudiar amb Nadia Boulanger i treballar amb Ravi Shankar a França, Glass viatja el 1966 al nord de l'Índia, principalment per raons religioses, on va entrar en contacte amb els refugiats tibetans. Es va fer budista i va conèixer el Dalai Lama el 1972. És un gran defensor de la causa tibetana. Va ser el seu treball amb Ravi Shankar i la seva percepció del ritme additiu a la música índia el que el va conduir al seu singular estil.
Quan va tornar a casa, va renunciar a totes les seves composicions anteriors a l'estil de Copland i va començar a escriure peces austeres basades en ritmes additius i amb un sentit del temps influenciat per Samuel Beckett, el treball del qual descobrí component per a obres de teatre experimental.
La poca estima que sent cap als intèrprets i els espais tradicionals el porten a formar el seu propi grup musical, amb el qual comença a tocar principalment a galeries d'art, essent aquesta l'única connexió real entre minimalisme musical i art visual minimalista. Amb el pas del temps, les seves obres són cada cop menys austeres i més complexes, acabant per no ser totalment minimalistes i culminants amb Music in Twelve Parts. A continuació, va col·laborar en la primera òpera de la seva trilogia Einstein on the Beach amb Robert Wilson i amb coreografia i textos de Lucinda Childs.[2]
Glass va orquestrar algunes parts instrumentals dels discos de David Bowie Low i Heroes (Low Symphony i Heroes Symphony). Músic prolífic, ha orquestrat moltes pel·lícules, incloent el documental experimental Koyaanisqatsi, de Godfrey Reggio; el biopic dirigit per Errol Morris A Brief History of Time (basat en el llibre divulgatiu de física de Stephen Hawking); Mishima, de Paul Schrader o Kundun, de Martin Scorsese.
Recentment, Glass ha compost la banda sonora de la pel·lícula The Hours (2002), de Stephen Daldry, i Notes on a Scandal (2006), de Richard Eyre.